Bilde+1918-1939

toc  =Film= Perioden 1918-1939 var i store trekk radioens tid, og den nymotens televisjonen ville ikke være å finne i noen stuer på flere tiår. Derimot var spillefilmen på vei inn i det norske rike, og perioden 1930-1939 blir ofte sett på som en gullalder for norsk film.

Nasjonalromantikk på lerretet
Rasmus Breinsteins "Fante-Anne" hadde premiere 11. september 1920, og ses på som en viktig film i norsk filmhistorie, da den førte vei inn i den nasjonalromantiske filmtiden Norge nå møtte. Det var tidligere gitt ut et knippe andre filmer, men uten større suksess. De nye filmene som kom i mellomkrigstiden var heller ikke satt i anonyme og kjedelige storbyer, slik som tidligere. Denne gangen var det vakker norsk skog og natur som glitret i bakgrunnen og lot nasjonalromantikken skinne på lerretet.

Lyd og bilde møtes
Ettersom interessen for film med dette ble vekket i Norges rike, tok det ikke lang tid før lydfilmen gjorde sitt inntog. Tancred Ibsen, sønnesønn av Henrik Ibsen, kom i 1931 med "Den store barnedåpen" og med det fikk Norge sin første lydfilm. Tidligere hadde folk vært tvilende til lyd på film, og mange mente det var en motesak som raskt ville være over. På grunn av dette var det lenge vanskelig for filmskaperne å få midler til filmene sine. Dette endret seg derimot på 1920-tallet, da kommunene fikk mer ansvar for å styre med midlene til filmskaperne. Også dette er en av grunnene til at norsk film fikk muligheten til å blomste mot en gullalder i årene som fulgte.

Noen filmer utgitt i Norge, 1918-1939

 * Fante-Anne (1920)
 * Brudeferden i Hardanger (1926)
 * Den nye lensmanen (1926)
 * Fjeldeventyret (1927)
 * Den store barnedåpen (1931)
 * Opp med hodet (1933)
 * Du har lovet meg en kone (1935)
 * Fant (1937)

=Foto= I god tid før mellomkrigstiden hadde fotografiet blitt mer og mer folkelig, men det var i akkurat denne perioden hvor det å eie et kamera ble sett på som en hobby og ikke lenger bare et yrke. Amatørfotografene gjorde seg synlige, og kameraklubber dukket opp her og der i Norge.

[[image:15837_256x256.jpg width="180" height="233" align="right" caption="Sigrid Undset, foto: Aage Remfeldt"]]
De første tiårene på 1900-tallet var tiden for kameraklubber i Norge. Foreninger som Kristiania Kamera Klubb og Rjukan Kamera Klubb var noen av samlingene av ivrige fotografer som var å finne i Norge. I samsvar med samfunnet ellers, var det mennene som dominerte i disse kameraklubbene, selv om de fleste hadde noen medlemmer av det motsatte kjønn.

Redaktøren i fototidsskriftet Foto-revy, Richard Hilton, uttale en gang at "//Vi alvorlig arbeidende amatørfotografer fotograferer ikke for at gjengi dette eller hint sted korrekt. Vi forsøker først og fremst at lage vakre billeder.//" Dette sitatet oppsummerer i grunn tanken bak amatørfotografiet i store deler av mellomkrigstiden.

Noen kjente fotografer fra amatørfoto-tiden, er blant annet Thomas Blehr, Ralph Wilson, Elsa Garmann Andersen og Aage Remfeldt. Remfeldt oppnådde på sitt største en slags heltestatus i fotografi-Norge, og blant hans favorittmotiver hadde han nevneverdige personer som [|Knut Hamsun] og [|Sigrid Undset]. En følge av alle kameraklubbene i Norge, var at fotografene i landet lærte å eksperimentere mer, i motsetning til yrkesfotografene som ofte måtte følge strikte rammer når det gjaldt teknikk og motiv.

Modernismens inntog
Mellomkrigstiden var tiden hvor modernismen tok veien fra større steder som Sovjetunionen og Amerika, og til slutt entret Norge.

[[image:piro01.jpg width="180" height="213" align="right" caption=""Munn" fra 1932, foto: Wilhelm Piro"]]
De eksperimentelle fotografene ble enda mer vågale enn tidligere, og alt ifra lyssetting og perspektiver til motiver ble lekt og eksperimentert med. En av de ivrige fotografene som førte eksperimentell foto inn i de norske rekker, av Wilhelm Piro. Allerede som 17-åring var han medlem av Oslo Kamera Klubb, og etter fotostudier i Tyskland, kom han hjem til moderlandet overbevist om at fotografiet måtte trekkes unna malerier, og bli verdsatt som en egen kunstform.

Det fortellende bildet
Selv om fotografiet ble sett på som både kunst og vitenskap, var det like mye en del av nyhetsdokumentasjonen. Når kameraene ble enklere å håndtere og bildene ble lettere å fremkalle, innså også avisene at bildets fortellende funksjon ville gjøre seg bra på trykk. Den første norske avisen med egen fotograf, ble Aftenposten i 1925. Avisen trykket både bilder som forklarte om ulykker ute på veiene og i byen, samtidlig som de hadde mer trivielle fotografier som "dagens bilde" og små fotoreportasjer som ikke viste annet enn hvordan ting sto til i Oslo. Ikke bare kjempet man fram bildet som kunst, man fikk det også frem som underholdning. For å lese mer om avisene i mellomkrigstiden gå til Aviser 1918-1936.

Bilder på blanke sider
Det var heller ikke bare nyhetene som fikk fotografiet som forteller og dekor, også norske magasiner fikk med seg nytten av fotografiet i siste halvdel av 1920-tallet. Forsidene ble ofte prydet av bondske bilder av sunne, norske arbeidere, og spilte videre på romantikken som ofte ble funnet i filmene i samme tidsperiode. Kunsten som ellers lekte seg med fotografiet i andre sammenhenger, kom aldri til bladsidene. Her var det snakk om trauste og rolige bilder, som ikke gjorde annet enn å illustrere tekst.

Fotomontasjens inntog
Mens russere og tyskere jobber iherdig med fotomontasjen som virkemiddel for å understreke forskjeller i samfunnet og kontraster, arbeidet en gruppe norske kunstnere med fotomontasjen som et ekstra virkemiddel i å forlenge realismen. I motsetning til de store propagandaplakatene som dukket opp i kommunistlandene, var de norske verkene noe mer forsiktige, og brukte fotografier i montasjer som erstatning for tegninger. Montasjen ble på den måten ingen hjernevaskningsplakat, men er litt lettere løsning enn en vanlig pennespiss.

Radioen Avisen Til toppen
 * Andre medier i mellomkrigstiden:**

=Kilder= [|norge.dk] [|nettbiblioteket.no] Norsk Fotohistorie - frå daguerretypi til digitalisering, skrevet av Peter Larsen og Sigrid Lien